- Miss Appleby? - Ja.
Jeg hedder Robert. Jeg er din fars chauffør.
Han kunne desværre ikke komme.
Åh, lad mig.
Ved du, hvorfor min far ikke kunne komme?
- Han er væk, miss. - Han er ikke i huset?
- Nej, han rejste for fire dage siden. - Hvorhen?
Jeg vidste ikke, han rejste, før din mor sagde det.
Stedmor. Jeg har aldrig mødt hende.
Det har du ikke?
Hvordan er hun?
- Tja, miss, det er næppe min... - Sig frem.
- Hun er min chefs kone, miss. - Hvordan er hun som person?
Jeg kender hende ikke.
Du må vide noget om hende. Du kører hende.
Kun sjældent. Hun kører normalt selv eller får dr. Gerrard til det.
- Hvem er han? - Han er din faders læge.
- Han er der altid. - Jeg vidste ikke, min far var syg.
- Beklager, jeg burde... - Hvad fejler han?
- Jeg troede, du vidste det. - Nej, jeg vidste intet.
Han har været syg et stykke tid. Det overraskede mig, da...
- Da hvad? - Det er lige meget, miss.
Du har ikke været i Frankrig længe, kan jeg forstå.
10 år.
Hvad fejler min far?
Jeg ved det ikke, miss. Men han må være okay nu.
- Ellers var han blevet. - Hvornår er han tilbage?
Det sagde hun ikke.
Goddag, Penny. Velkommen hjem.
- Jane? - Du lyder overrasket.
- Er jeg ikke som ventet? - Jeg må lyde grov.
Slet ikke. Stil den i hallen, Robert -
- og kom så tilbage efter miss Appleby.
- Var din rejse hård? - Nej.
Den må have været trættende. Du har ikke rejst meget?
- Nej. Men det var spændende. - Godt.
Forsigtig, Robert.
Trinene er et problem, desværre.
Vi har lagt ramper, hvor vi kan.
Jeg forventer ikke, at du bruger hovedindgangen.
Du får et af din fars værelser.
Han bruger det som dagligstue og studiekammer. Hent kufferterne.
Det er meget bekvemt. Det har sit eget badeværelse.
Så er det op.
Det ser fint ud.
Jeg fik din far til at købe nye gardiner og ekstra stole.
Du aner ikke, hvor mørkt det hele var.
Mænd møblerer altid studiekamre som victorianske mausoleer.
Jane, hvor er Far?
Åh, jeg beklager, skat. Det var uundgåeligt.
Han måtte rejse væk på grund af forretninger.
Jeg ville stoppe ham, men du kender din far.
Nej, det gør jeg ikke. Jeg har ikke set ham i 10 år.
Måske kan jeg ikke kende ham.
Det har jeg sørget for.
Se, taget for en måned siden.
- Ja, jeg ville have genkendt ham. - Selvfølgelig.
Kom ind med kufferterne, Robert.
- Hvor vil du have dem, skat? - På sengen, tak.
- Skal jeg pakke ud for dig? - Jeg kan sørge for mig selv, tak.
Er der mere, frue?
Nej, det er alt, tak. Jeg får ikke brug for dig mere.
Nå, du vil vel være alene nu.
Der er middag kl. 20. Jeg henter dig. Og, Penny, ønsker du noget -
- så ringer klokken her nede i køkkenet og på mit værelse.
Det er pragtfuldt at have dig her.
Det betyder så meget for mig.
Så da Mor døde, var der kun Maggie Frensham.
Hun var kun min sygeplejerske, men hun var meget mere end det.
Vi var på samme alder, som søstre.
Folk sagde, at vi endda lignende hinanden.
Jeg tror, jeg elskede hende lige så højt som min mor.
Og derfor kom du ikke hjem efter din mors død?
Dette er ikke mit hjem.
Jeg beklager. Jeg ville ikke lyde grov. Det er bare...
Jeg havde aldrig mødt dig og havde ikke set Far i 10 år -
- siden Mor tog mig til Italien for at bo, efter de blev skilt.
Italien var mit hjem. Jeg voksede op der.
Da Maggie var hos mig, var jeg glad.
Og hvad skete der?
Hun druknede.
Hun var en god svømmer.
De sagde, at hun måtte have fået krampe.
Jeg tog næsten livet af mig, Jane. Jeg vidste ikke, hvad jeg skulle gøre.
I to år efter Mors død var Maggie alt, jeg havde, -
- og så var hun der pludselig ikke længere.
Det er som om, at det hele hændte i går.
Det tager tid, inden sådanne ting falder på plads, skat.
Det var kun tre uger siden. Du er ikke kommet helt over det.
Nej, selvfølgelig ikke.
Da Far skrev og spurgte, om jeg ville komme...
Selvfølgelig. Du er hans datter.
Men det er dit hus, jeg vidste ikke...
Det var mit forslag, at han skulle skrive.
Tro mig, at have dig her gør mig utrolig glad.
- Du er meget venlig. - Sludder.
Troede du, at jeg ville være som den onde stedmoder i eventyrerne?
Jeg ved faktisk ikke, hvad jeg forventede.
Det er en skam, at Far ikke er her.
Jeg blev så vred, da han sagde, han måtte rejse.
Han var syg.
Chaufføren, Robert, han sagde, at Far var syg.
Gad vide hvorfor han sagde det.
Der var intet galt med ham, slet intet.
Han sagde noget om en læge. Doktor ...?
Åh, ja, han mente Pierre Gerrard. Han er lægen i landsbyen.
Han kommer op og spiller skak med din far.
- Jeg må tale med Robert. Han... - Åh, nej.
Lad ham ikke få problemer på grund af mig.
Okay, hvis du ønsker det sådan. Vil du have mere kaffe?
Nej, tak.
Jane, vil du undskylde mig, hvis jeg går i seng nu?
Selvfølgelig. Du må være død.
Se mig lige, jeg er som en gammel høne med en af sine kyllinger.
Jane, tak. Tak for det hele.
Jeg håber, du kan sove. Fårekyllingerne larmer meget.
- Det er okay, jeg kan lide dem. - Nogle gange er de øredøvende.
Fader?
Hjælp! Hjælp! Hjælp!
Hjælp!
- Min kære, hvordan har du det? - Du er okay nu.
Slap af, unge dame, der er intet at være oprevet over.
Pierre. Pierre.
Det er okay, Jane. Penny, du er blevet skræmt.
Men du må indse, at alt er okay. Du er sikker.
Hvad lavede du derude? Hvordan faldt du i?
Jeg... Jeg faldt i svømmebassinet.
Ja, Robert hørte dig. Han nåede derhen i tide.
- Far. - Far er væk. Det ved du.
Nej. Han er i lysthuset. Jeg så ham.
- Det er umuligt, Penny. - Han var død.
Penny, du havde en ulykke, men prøv at...
- Hvem er du? - Dr. Gerrard, kære.
Han var død. Han var i lysthuset, han sad i stolen.
- Jeg gik ind og talte med ham. - Du får noget beroligende.
I morgen tidlig vil alt være fint.
Men forstår du ikke, hvad jeg prøver at sige?
Min far er død. Hans lig er i lysthuset.
Kom nu, skat. Du må...
Behandl mig ikke som om jeg er mentalt hæmmet.
- Hvad gør du? - Jeg vil ud i lysthuset nu.
Udmærket, hvis det får dig til at slappe af.
- Hvor er stolen? - På bunden af bassinet.
Robert får den ud i morgen tidlig.
Kan du bære mig, tak?
- Kom så, åbn. - Men der er altid låst.
- Men det var åbent. - Det er altid låst, Penny.
Der var et lys.
Der er ikke brug for et lys her, Penny.
Tag mig tilbage nu.
Vi skal ikke bruge dig mere i aften, tak, Robert.
- Godnat, doktor. - Godnat.
- Hvordan har du det nu? - Jeg beklager.
Forestillingsevnen er en sjov ting. Den kan spille en et puds.
Det var nok udmattelsen efter rejsen.
Jeg vil give dig noget beroligende.
- Søvn er den bedste kur for dig. - Hvis du siger det.
Du kan tage den her nu.
Og om en time, hvis du endnu ikke kan sove, denne her. Okay?
- Godnat. - Godnat.
Sådan.
- Beklager, Jane. - Bare rolig.
Prøv at få noget søvn.
Godnat, Penny.
Godnat.
Kom ind.
Jeg har lidt petit-déjeuner med. Jeg hedder Marie.
Jeg så dig vist ikke i aftes.
Jeg bor her ikke, mademoiselle. Jeg har et hus i landsbyen.
Vil du se, hvad der sker med min stol?
- Din stol, mademoiselle? - Min kørestol.
Godmorgen, skat.
Hvordan kom du op af sengen?
Jeg kravlede.
Du kravlede, Penny? Hvorfor i alverden det?
Jeg kunne ikke sove.
Tog du den anden pille, du fik af Pierre?
- Nej. - Hvorfor ikke?
Det ville jeg ikke. Jane, hvornår vil min stol være klar?
Det finder jeg ud af, okay?
Garagen. Åh, godmorgen, frue.
- Ja, i løbet af godt 10 minutter. - Tak, Robert.
Han gør den ren. Han kommer med den straks.
Tak, Jane.
- Har du det bedre her til morgen? - Jeg er lidt træt.
Jeg var så bekymret.
- Din far fortalte... - Fortalte dig hvad?
- Åh, intet. - Sig frem, Jane.
Han fortalte mig, hvordan du var som lille pige.
Opfindsom, fantasifuld, en anelse...
- Neurotisk? - Nej, det mente jeg ikke.
Det var jeg dog. Jeg var bange for alting.
Mørke, vind, torden, lyn.
- Det er de fleste børn. - De vokser fra det.
Jane, hvad bruges det lysthus til?
Penny, hvad du end troede, at du så i aftes -
- forestillede du dig det.
Det ved jeg. Men jeg er nysgerrig over, hvad det er til.
Vi har gamle møbler der. Det bruges ikke til noget for tiden.
Penny, jeg skal af sted her til morgen -
- og jeg har bedt Robert om at vise dig rundt.
Behøver du ham ikke?
Jeg kører selv. Vi kan ikke lade dig være alene første dag.
- Åh, Jane, jeg klarer mig. - Nej, vrøvl.
Nå, jeg... Jeg må hellere klæde om.
Jane?
Sagde Far, hvornår han ville komme tilbage?
Ikke præcist, men det bliver nok ikke i dag, min kære.
Det er yndigt her. Det er så fredeligt.
Ja, det er mit yndlingssted.
Vi svømmer her om sommeren.
Jeg svømmer ikke.
På grund af dine ben?
- Har du prøvet? - Nej.
Du vil nok opdage, at du sagtens kan.
Du er ikke en af dem, der ikke kan tale om sine...
- Lidelser, kaldes det vist? - Det tror jeg ikke.
Så andre taler ikke om det, hvis det påvirker dig.
Du har vist ret.
Hvorfor gør folk det til noget stort?
- Hvor længe siden er det? - Ni år.
- Du var på en hest, ikke? - Hesten var på mig.
Det er nok første gang, du har spøgt med det.
Det tror jeg.
Hvorfor gemmer du dig bag dem?
- Gemmer? - Derfor har du dem, ikke?
Som en person der sidder med ryggen til solen og taler.
- Ser det sådan ud? - Det er sandt, ikke?
Det ved jeg ikke. Jeg har aldrig tænkt på det.
Jeg føler mig mere sikker med dem på.
Jeg kan se folks øjne, og de kan ikke se mine.
- Hvorfor skulle du være usikker? - Mine ben, vel.
At være fysisk afhængig af andre -
- opbygger ikke ens selvtillid.
Du virker meget selvhjulpen.
Min opførsel sidste nat var ikke så selvhjulpen.
For meget vin til maden.
- Du har måske ret. - Selvfølgelig.
Alkoholisk hallucination?
Jeg takkede dig ikke for i aftes, Bob?
- For hvad? - Du hev mig op af bassinet.
En del af servicen.
Hvor længe har du arbejdet for min far?
- Åh, to år. - Kan du lide det?
Kun således kan jeg køre dyre biler og bo på Rivieraen.
- Kan du lide at arbejde for ham? - Jeg ser ham sjældent.
Mrs. Appleby bruger oftest bilen. Han kommer sjældent ud.
Det er sært, at han ikke brugte dig. Da han rejste.
Han brugte også den lille bil.
- Er det sært? - Han kan ikke lide den.
- Måske var den anden væk. - Nej.
De var begge i garagen den nat, han kørte.
Hvorfor mon han kørte om natten.
Bob, kan du tage mig tilbage nu, tak?
Tilbage til huset?
Lysthuset.
- Hvad leder du efter? - Noget, hvad som helst.
Jeg troede, du mente, det var din fantasi.
Ja, men der må være noget -
- der kan vise mig, hvorfor jeg reagerede sådan.
Som et lig? Jeg beklager, Penny.
Penny!
Kom ind i huset. Jeg har en overraskelse.
- Hvad er det? - Kom og se.
Jeg tager den, Robert.
- Hvilken slags overraskelse? - Vent og se.
Det er til dig.
- Hallo? - Penny, det er din far.
Penny, kan du høre mig?
Hvad er der, skat?
- Penny? - Ja.
Jeg troede ikke, at du var der. Kan du høre mig?
Ja.
Jeg beklager, jeg ikke var der, da du ankom.
Jane sagde vel, det var forretninger?
Ja.
Jeg vil være væk et par dage mere. Pas på dig selv og mor dig.
Okay. Tak.
Lad mig tale med Jane, ikke?
Ja? Hallo.
- Er Penny okay? - Ja, hun har det fint.
- Sig at jeg snart er tilbage. - Ja, det skal jeg sige.
- Savner du mig? - Ja. Vi ses snart.
- Farvel. - Farvel.
Sådan. Så har du det bedre efter i nat, ikke?
Åh, Penny, jeg ville ikke gå ud i lysthuset igen, hvis jeg var dig.
Det var en skrækkelig oplevelse. Den må ikke gentage sig.
Jeg klarer mig herfra, Jane.
Kære, dr. Gerrard kommer til frokost. Det er vel intet problem?
Nej, selvfølgelig ikke.
- Må jeg komme ind? - Ja.
Det er om det, jeg lige sagde i lysthuset.
- Kan du tilgive mig? - Ja, selvfølgelig.
- Hvad var overraskelsen? - Min far.
Han ville tale med mig i telefonen.
- Ikke mere ængstelighed, så? - Det er der vel ikke.
Skal jeg tage dig på en tur mere i dag?
Dr. Gerrard kommer til frokost, og han bliver måske.
- Så må jeg hellere klæde om. - Hvorfor? Skal du ud?
Hvis han kommer, skal jeg hente ham.
- Har han ikke bil? - Den er på værksted.
Han kørte galt sidste uge. Han kører skidt.
- Hentede du ham i aftes? - Det ville jeg, men...
Nej, det gjorde jeg ikke. Jeg kørte ham dog hjem.
- Hvordan kom han så hertil? - Det ved jeg ikke.
Jeg var bevidstløs 20 minutter, ikke?
Jo, deromkring. Han dukkede bare op. Jeg tænkte ikke over det.
- Spiste han med? - Nej.
Gjorde han det, havde du hentet ham.
Ja, det er sjovt.
Jeg forstår ikke, hvad der sker her.
Jeg troede, at jeg forestillede mig det -
- men nu er jeg ikke længere sikker.
Selv efter at have talt med min far, er jeg ikke sikker.
Mener du, at det ikke var ham?
Jeg har ikke talt med ham i ni år. Det kunne være enhver.
- Hvorfor? - Jeg ved det bare ikke.
Hør her.
Du sagde i aftes, at et lys brændte i lysthuset.
Alle sagde: "Sludder, der er elektrisk lys, hvorfor bruge et lys?"
Hvad er det?
Jeg skrabede det af gulvet, da mrs. Appleby tog dig ind.
Det er stearin.
Nej, tak.
- Du har intet spist, Penny. - Jeg er ikke sulten.
Du bør prøve at spise noget. Du er lidt udkørt, ikke.
Hvorfor siger du det?
En sund person ville aldrig have oplevet det -
- du så sidste nat.
- Du bør være særlig forsigtig. - Hvorfor?
Din far sagde, at da du var barn, havde du for megen fantasi -
- og kunne blive bange for din egen skygge.
Så din ulykke, og alle ugerne på hospital -
- det er næppe overraskende, at dit sind er lidt forvirret, er det?
Du må være forsigtig. Chok, som det du fik i nat, -
- om de skyldes noget virkeligt -
- eller ej kan tildele sindet et hårdt slag.
Et slag der kan påvirke det permanent.
Jeg kunne blive gal?
Jeg vil ikke antyde noget så drastisk.
Hvad ville du antyde?
Det er bare, at hvis fantasien begynder at vandre -
- må man få den tilbage til virkeligheden inden...
Inden det bliver permanent, sagde du, doktor.
Jeg ved, hvad han mente.
Han mente, jeg må passe på eller blive gal -
- og blive spærret inde.
Bob?
- Miss Penny. - Kan du tage nøglen ned til mig?
Mrs. Appleby har den.
Jeg troede, den altid lå der.
Hun bad om den inden frokost.
- Hvorfor? - Beklager, det ved jeg ikke.
Det stearin, du fortalte mig om...
Jeg skulle intet have sagt. Det beviser intet.
Det beviser, hvad jeg sagde.
Et lys blev brændt derinde. Måske for måneder siden.
- Stedet bliver aldrig brugt. - Jeg så det i aftes.
Ja, miss. Det siger du.
Du tror mig heller ikke, gør du?
Jeg tror, at du tror, at du så noget.
Først dr. Gerrard og Jane. Og nu dig.
Tro mig, jeg vil gerne hjælpe, men jeg ser ikke hvordan.
Robert? Jeg er klar, Robert.
Vil du køre bilen om foran?
Er du sikker på, at du ikke vil med?
Turen vil gøre dig godt. Du vil få farve i kinderne.
Nej, tak.
Vil du have noget fra Cannes?
Nej.
Okay.
Jeg kommer tilbage, når der er mørkt.
Kom ind.
Er der intet andet, mademoiselle, vil jeg gerne gå nu.
- Er mrs. Appleby tilbage endnu? - Nej.
Robert sagde, at hun skulle handle ind i Cannes.
De kommer næppe tilbage før om en halv time, tror jeg.
Okay. Tak. Godnat, Marie.
Bob?
Bob? Er det dig?
Bob?
Fader?
Tag tingene herind, Robert.
Hej, min kære. Hvorfor sagde du ikke, at du ville bruge stuen?
Marie kunne have tændt op.
Jane, hvem bruger pianoet?
Din far. Ingen andre i huset kan spille.
Han låser det.
Han ønsker ikke, man piller ved det, da det ødelægger tonen.
- Hvilken bil er den lille bil? - Hvad mener du, skat?
Den lille. Den som Far kørte i.
Det er en hvid Simca.
Han er her. Den er i garagen.
Miss Penny, jeg...
Det var alt, tak, Robert. Du kan gå.
Jeg så bilen. Den var i garagen.
Vi kommer lige fra garagen. Der var ingen bil.
Men jeg så den. Jeg var der og så den.
- Men det er umuligt. Ellers... - Lad mig være.
Penny.
Bob?
- Der var ingen bil. - Der var en lille hvid sportsvogn.
Hvordan vidste jeg ellers, at han har sådan en bil?
Jeg fortalte dig det lige i stuen.
Men jeg så den, siger jeg dig. Den var der. Jeg hørte den ankomme.
Nogen begyndte at spille på pianoet.
- Det er låst. - Ja, og der var ingen derinde.
Men nogen spillede på pianoet.
Jeg ved, det ikke giver mening, men...
Garagen. Ja, frue, hun er her.
Ja, det siger jeg til hende.
Mrs. Appleby beder mig sige, at maden er klar om en halv time.
Vær ikke så ængstelig.
Der må være en fornuftig forklaring på det hele.
Vi prøver at finde ud at det sammen, ikke?
Tak. Godnat, Bob.
Godnat, miss Penny.
Bob!
Bob! Han var der.
- Penny? - På mit værelse.
Hvad er der?
Hvad sker der?
Miss Penny. Hun kom ud og skreg noget om sit værelse.
- Stakkels barn. Hvor er hun nu? - Jeg er her.
Hvad skete der, skat? Hvad skræmte dig?
Beklager. Jeg troede, at jeg så noget.
Men hvad? Hvad så du?
Jeg har vist forårsaget en masse postyr over ingenting.
- Min forestillingsevne igen. - Du skræmte mig til døde.
- Er du sikker på, at du er okay nu? - Det vil ikke ske igen.
Det håber jeg ikke, for dit sølle hoved holder ikke til mere.
Skal jeg komme med din mad? Vil du gerne have det?
- Jeg klarer mig. - Godt.
Jeg håber, at det er okay, jeg inviterede dr. Gerrard.
Hvorfor?
Jeg kan udsætte det, hvis du foretrækker det.
Gør det ikke for mig.
Det var alt, tak, Robert.
Nå, godnat, frue. Miss Penny.
- Godnat. Beklager... - Pyt med det.
- Penny, er du okay? - Jeg har det slemt nok i forvejen.
- Gør det ikke værre. - Nej, selvfølgelig ikke.
Vi ses til middag om godt 20 minutter.
Tak.
Bob. Jeg håbede, at du kom tilbage.
Du forestillede dig ikke de ting, vel?
Nej.
Fortæl mig, hvad du så.
Min far.
Han sad der, i den stol.
Og han var død.
Og...
han bevægede sit hoved. Det var skrækkeligt.
Du var uden for rummet?
Jeg gik over til lysthuset for at se et lys.
Det samme lys som var der sidste nat.
- Det var meget modigt af dig. - Jeg måtte vide, hvad det var.
Og da jeg var der, så jeg et lys her -
- så jeg skyndte mig tilbage.
Og, Bob, han sad der og ventede.
Hvad er det?
Den er våd. Gennemblødt.
Hvad betyder det, Bob?
Din far er en meget rig mand, er han ikke?
- Jo. - Hvad står der i hans testamente?
- Hvad mener du? - Hvem vil arve hans penge?
- Det gør jeg. - Dem alle? Hvad med mrs. Appleby?
Der er en fond. Hun får renterne.
Er du sikker? Kan det være ændret?
Du har ikke set din far i lang tid.
Det kunne ikke ske. Pengene var min bedstefars -
- og han var imod flere ægteskaber.
Er der betingelser?
Dør jeg eller bliver inhabil, får Jane alt.
Inhabil?
Ude af stand til at håndtere boet -
- juridisk inkompetent, sindssyg...
De vil have dig af vejen, inden det afsløres, at din far er død.
- På den måde får du ikke pengene. - Det gør Jane.
Bob, det betyder, at de dræbte min far.
Det har de næppe gjort.
Gjorde de det, ville de ikke tøve med at dræbe dig.
Nej, den umage de gør sig for at drive dig vanvittig -
- indikerer, at din far har haft en ulykke -
- og at alt, de gør, er at fortie det.
Når de kan få dig af vejen, vil de fingere ulykken -
- så det ser ud til, det lige er sket. - Hvad kan vi gøre?
Vi gætter kun. Vi må hellere lede efter beviser.
Men hvad?
Det er ikke behageligt, men et sted her er liget af din far.
Vi må finde det.
Bob, jeg er bange.
Jeg ser mig omkring, når hun er gået til ro.
Jeg vil med dig.
Okay. Træk gardinerne for, når jeg går.
Når hun går i seng, så træk fra. Jeg holder øje med lyset.
Bob?
Tak.
- Pierre? - Tak.
Penny?
- Penny... - Hvad vil du?
- Pierre vil kun hjælpe dig. - Lad være, Jane.
Er det om min tilstand, vil jeg ikke høre det.
Det er om dine ben.
Hvornår så du sidst en specialist?
- Hvorfor? - Fortæl mig det.
For tre år siden.
Derfor bør du se en anden nu, i Zürich.
Jeg har mødt specialister overalt -
- og de siger alle det samme. - Ja, det ved jeg.
Men sidste gang var tre år siden.
Penny, kender du betegnelsen hysterisk lammelse?
Den kan indtræde på grund af rædsel eller en ulykke -
- og en person kan miste brugen af en muskel eller lemmer.
Der er ingen vævspatologi bag.
Der er ingen fysiske symptomer bag -
- men det hænder alligevel. Personen kan ikke længere...
Ja, for eksempel, gå.
Årsagen er mental. Den er ikke fysisk.
Der er ingen fysisk grund til, at den person ikke rejser sig -
- af stolen og går som os andre.
Det er en selvskabt mental blokade, der forhindrer hende i det.
Du siger, at jeg ikke er en krøbling?
- At det er indbildning? - Det kan være tilfældet.
Var hesten, der faldt på mig, også i sindet? Forestillede jeg mig den?
Nej. Nej, det var den basale årsag, vil jeg indrømme.
Men siden da kan den fysiske skade være repareret.
Men den mentale side accepterer det ikke.
Derfor er jeg alvorligt bekymret for din mentale tilstand.
Med al den forvirring der foregår -
- kan du næppe tro, at dit sind er rationelt.
Dr. Gerrard, jeg er krøbling. Min ryg var brækket to steder.
Vil du have den tekniske diagnose -
- fik jeg et mangeartet brud på den første lumbale ryghvirvel -
- og et enkelt brud mellem femte og sjette halshvirvel.
Jeg kan vise dig røntgenbillederne.
Men jeg forestillede mig det ikke, og jeg forestiller mig det ikke nu.
Tror du, at jeg kan lide at være bundet til denne stol -
- og være afhængig af dem, der kan hjælpe?
Tror du, at jeg kan lide ikke at kunne ...?
Danse og svømme og ride -
- eller bare gå som alle andre?
Jeg kan ikke lide det. Jeg hader det. Jeg afskyr og hader og foragter det.
Du siger, at mit sind påvirker mine ben. Du tager fejl.
Det er benene, der påvirker mit sind.
Jeg foretrækker ikke at tale mere om det.
- Pierre mente... - Jeg sagde ikke mere, Jane.
- Er hun i seng? - Hun gik op for 20 minutter siden -
- men jeg tænkte, det var bedst at vente lidt.
- Vi har stedet for os selv. - Hvor skal vi lede henne?
Jeg har tænkt over det, siden vi talte.
Vejret er ikke så koldt.
Liget...
Jeg mener, det vil ikke holde sig.
- Det kan kun være et sted. - Hvor?
Fryseren.
For en uge siden bad mrs. Appleby mig sætte en ny lås på.
Skal vi gå?
Okay?
Ja.
Hvad gør vi nu?
- Kigger videre. - Hvor?
Det ved jeg ikke.
Vi kan ikke gøre mere nu. Jeg må hellere tage dig op.
- Hvad med låsen? - Jeg fikser den senere.
Hvorfor fortæller vi dem ikke bare, hvad vi ved?
Det er lige det, Penny. Vi ved intet.
Vi kan ikke fortælle politiet, at din far omkom i en ulykke -
- og at din stedmor og dr. Gerrard vil skjule det.
- Hvorfor? - Uden beviser -
- vil de ikke tro os. Nej, vi må finde liget.
Men hvor? Du sagde selv, at et lig ikke...
Holder sig. Hvor kan det være?
Et sted tæt på huset. Det må det være.
Jeg kan ikke hjælpe dig meget. Trapperne stopper mig.
Sådan skal det være. Du skal ikke køre rundt. Alt kan ske.
Lad mig om det. Jeg finder på noget. Jeg tager dig tilbage til frokost.
Hvorfor gør du alt dette for mig, Bob?
Jeg kan ikke lide at se nogen blive brugt.
Jeg kunne lide din far. Jeg kan ikke lide din stedmor eller ham Gerrard.
Fordi du er køn.
Det er ikke sympati?
Jo, der er sympati med. Men ikke af de grunde, du tror.
Du er en rar person med problemer. Derfor har du min sympati.
Ikke på grund af disse?
Som jeg sagde før, er det uheldigt.
Mange folk har det værre end dig.
Der er endnu en grund. Skal jeg fortælle dig, hvad den er?
Jeg ville ikke gøre det, før det var ovre.
Jeg er glad for, at du gjorde det.
Beholder jeg dig herude længere, bliver jeg arbejdsløs.
Penny, du bliver ikke for venlig over for Robert, vel?
For venlig?
Jeg har set jer, når I er sammen, og I virker...
Muntre er ordet, Jane.
Du skal være glad, skat, misforstå mig ikke. Men ikke Robert.
Hvad med at holde en fest og invitere de lokale?
- Som dr. Gerrard? - Kan du ikke lide ham?
- Ikke så meget. - Du må tale med din far.
For han er hans ven, ikke min.
Nej, jeg tænkte på monsieur Gaston. Han bor på den anden side af bugten.
Han har to sønner på din alder. Så er der John Blakeman...
Tak, Jane, men jeg vil helst ikke.
Okay, Penny.
Jeg ved, det ikke er så sjovt for dig for tiden, skat.
Men om sommeren er der yndigt her.
Vi kan få renset bassinet, og så kan du måske svømme.
Madame Latour, madame.
Min skrædder. Jeg skulle have mødt hende i Cannes.
Det varer ikke længe.
- Hvad er der i vejen, Penny? - I vejen? Intet.
Du så sær ud et øjeblik.
Jeg skal af sted i eftermiddag. Jeg er hjemme kl. 22.
- Klarer du dig? - Jeg vil ikke være alene.
Selvfølgelig. Jeg beder Marie om at blive.
Nej. Hvis jeg ved, at Robert er på sit værelse, er jeg ikke ængstelig.
Jeg kan køre selv.
Vil du virkelig?
Det er bare lidt koldt.
Lad os få det overstået.
Så er det nu.
Er der noget?
Nej, det er bælgmørkt dernede.
Måske var det bedre, hvis...
Han er der, ikke?
Hvad gør vi?
- Går til politiet. - Nu?
Vi får intet ud af at vente. Vi fandt det, vi ledte efter.
- Og ...? - Vi må efterlade ham.
Vi henter politiet og viser dem det.
Jeg tager med dig.
Okay. Jeg klæder mig på og mødes med dig ude foran.
Klarer du dig?
Fem minutter.
- Du vil ikke have din stol? - Nej, det tror jeg ikke.
Og finder de stolen?
Det gør ingen forskel, gør det? Når vi kommer tilbage, er det lige meget.
Hvor længe vil det tage at køre derhen?
Det dur ikke at køre til landsbyen. Den gamle fyr der er ubrugelig.
Vi kører direkte til Cannes. Det tager kun en halv time.
- Det er snart ovre, Penny. - Jeg tænkte på min far.
Jeg kendte ham ikke så godt, men jeg vidste, at han var god.
Selv efter Mor lod sig skille, hjalp han hende altid.
Små ting, som...
Han huskede altid min fødselsdag.
Hvordan kan det være sket, Bob? Hvordan?
- Grådighed. - Hun var hans kone.
Hun må have elsket ham engang. Kan det dø så fuldstændigt?
Ikke dø. Men det kan blive dræbt... Af en anden kærlighed. Af en anden.
Dr. Gerrard.
Det antager jeg.
Hvad er det?
- Din stedmor. - Stop ikke. Jeg er bange.
Hun genkender bilen. Jeg må stoppe. Bliv her.
Er hun død?
Hun er en krøbling, ikke? Hun er død.
Det virkede, Bob. Det virkede.
Ulykken vil blive opdaget. Der vil være et ligsyn.
- Men det vil være okay? - Ja, det vil være okay.
Sluk det, Bob, tak.
Jeg kan lide det. Det er et godt rekviem.
Kom nu, Bob.
For os.
Hvad er der?
At vi måtte myrde hende.
Vi var enige om det, hvis det andet ikke fungerede.
Havde vi bare kunnet gøre det uden at myrde.
Jeg troede, at da hendes far havde den ulykke -
- ville det hele være okay.
Det virkede som om...
Hvad er der, Bob? Hvorfor smiler du?
Du troede da aldrig, at din mand havde en ulykke, vel?
- Gjorde du? - Bob, nej.
- Gjorde du? - Nej, Bob. Lad være.
Den gamle svømmede som en fisk, det ved du.
Ved du, hvad jeg gjorde?
Jeg hev ham under og holdt ham.
- Bob, nej. - Jeg så hans dumme ansigt -
- mens han prøvede at holde vejret. - Lad være.
Så kom der en masse bobler. Og han gjorde ikke modstand længere.
Dit telefonopkald nåede mig i morges -
- samtidig med denne rapport.
Et brud i værnet på klippen.
En automobil på hovedet i 10 meter vand.
Det virker som om, de to ting er de samme. Jeg beklager.
Din steddatter havde ikke været der længe.
Fire dage.
- Og monsieur Appleby? - Han ankom i aftes.
De kørte en tur sammen -
- fordi de ville lære hinanden at kende igen.
De havde ikke set hinanden i 10 år. Jeg stod udenfor, faktisk.
Det må have været svært for dig.
Det var det. Men det havde været okay. Det ved jeg. Og nu dette.
Du har min dybeste sympati, mrs. Appleby.
Du er i huset, hvis vi skal bruge dig?
- Bruge mig? - Ligene skal identificeres.
- Skal jeg gøre det? - Desværre. Det kræver loven.
Din mands advokat er blevet informeret.
Han kommer fra London her til morgen.
Han tager direkte til huset.
Der vil sikkert være en række ting at se til.
Din mand var rig, var han ikke?
- Det var han vel. - Og nu vil du arve det hele.
Det tror jeg. Det ville have gået til Penny.
Nemlig.
Vil du bede advokaten kontakte mig?
Ja, jeg vil. Tak, overbetjent. Du har været meget venlig.
Jeg sørger for en bil til at køre dig hjem.
Mrs. Appleby har sin egen.
Ja. Men jeg vil gerne have dig til at følge med til ulykkesstedet.
Du skal identificere automobilen.
- Det er okay, Robert. - Hvis du siger det, frue.
- Farvel, overbetjent. - Farvel, mrs. Appleby.
- Jeg venter udenfor, overbetjent. - Tak.
Kan du identificere automobilen herfra?
Næppe, overbetjent.
Selvfølgelig ikke.
Frømændene vil prøve at fastslå -
- farven, mærket og nummerpladen på bilen.
Så vil vi vide det.
Jeg går ned for at tale med frømændene.
Der er masser af tid. Du venter her, tak.
Du har min dybeste sympati, mrs. Appleby.
- Sikke en tragedie. - Tak, mr. Spratt.
Jeg har holdt papirerne til et minimum.
Du må forstå, at i sådanne sager -
- er der nogle juridiske ting, som må ses til.
- Ja. - Før noget er officielt -
- må vi vente på udfaldet af ligsynet.
Hvis der i mellemtiden er noget, du mangler, så sig til.
Din mands testamente er klart og tydeligt.
Alt han har, tilkommer dig -
- uden bånd eller kodicil overhovedet.
Hvis du bare vil skrive under -
- på papirerne, hvor jeg har sat et kryds med blyant.
Testamentet tillader dig at hæve penge fra boets kommende opgørelse.
Der er bare en ting, mr. Spratt.
Jeg forstår, at i tilfælde med fælles ulykker hvor begge parter dør -
- er der nogle gange strid om, hvem der juridisk dør først.
Det er sandt. Men jeg kan ikke se, at det har relevans her.
- Men det var en fælles ulykke. - Hvad var?
Både min mand og min steddatter var i bilen sammen.
Din steddatter, miss Penelope?
Sagde de intet? Jeg troede, politiet...
Beklager, mrs. Appleby. Jeg forstår dig ikke.
Både min mand og Penny var i bilen. De...
De blev dræbt sammen.
Nej, det er umuligt.
Jeg ved ikke, hvorfor du siger det, mr. Spratt.
- De kørte en tur sammen og... - Mrs. Appleby, du må da vide det.
Din steddatter, miss Penelope Appleby -
- begik selvmord for tre uger siden i Schweiz.
Er du okay, mrs. Appleby? Kan jeg skaffe dig noget?
- Mrs. Appleby? - Beklager.
Tydeligvis fortalte din mand dig det ikke.
Hans datter tog på ferie med sin ven, en miss Frensham.
Hun druknede sig selv.
Hun havde en skrøbelig mental tilstand.
Det skyldtes hendes lammelse, forstår jeg.
Du må lade mig hente noget cognac til dig.
Kom herned et øjeblik, tak.
Jeg undskylder, at du måtte tage helt herned.
Det var lettere end at jeg gik op.
Vi måtte bare gå ned igen med det samme.
Jeg kan ikke lide at klatre.
- Er det bilen? - En Rolls-Royce, sølv og sort -
- med pladen 278EMO6.
- Er det bilen? - Ja, det er det.
- Er du sikker? - Selvfølgelig.
Sært. Der er kun en person indeni.
- En mand. - Pigen? Datteren?
Hende er der intet spor af.
Jeg må gå nu, mrs. Appleby.
Jeg må tale med det lokale politi om bilen.
Ja, selvfølgelig.
Er du sikker på, at du er okay?
- Jeg er okay, tak. - Jeg finder selv ud.
Er din ven sikker derude?
Ven?
Den unge dame.
Farvel, mrs. Appleby.
Godmorgen, Jane.
Hvorfor så tavs?
- Hvem er du? - Maggie Frensham.
Frensham? Vennen.
Nemlig. Pennys ven.
Men jeg forstår ikke.
Jeg tilbragte tre år på at se Penny dø, mrs. Appleby.
Lidt ad gangen. Da hendes mor døde, var hun helt alene.
For en som Penny var det uudholdeligt.
Jeg holdt det ikke ud, så jeg skrev til hendes far.
- Du skrev til ham her? - Ja.
Han svarede, at hun ikke kunne besøge her -
- fordi noget sært var ved at ske.
Han fortalte mig intet.
Han ville næppe sige det til dig.
Det var dig, han var urolig over.
Penny holdt endelig op med at kæmpe mod livet.
Hun smuttede ud af kahytten en nat og druknede sig selv.
To uger senere åbnede jeg et brev, der kom til hende.
"Kom hjem, Penny.
Jeg har altid villet have dig her. Underskrevet, Far."
Penny var død, mrs. Appleby. Hendes far vidste det.
Hvordan vidste han det?
Jeg fortalte ham det i telefonen, den nat Penny døde.
Du talte med ham her?
Ja. Det var der, han fortalte mig om sin ven.
Hvilken ven? Hvem?
Kan du ikke gætte det, mrs. Appleby?
- Pierre. - Nemlig. Dr. Gerrard.
Da dette brev ankom underskrevet af din mand -
- vidste jeg, at der var noget galt, for han vidste, at Penny var død.
Jeg kontaktede dr. Gerrard, og vi lagde en plan.
- Du er ikke forkrøblet. - Nej.
Det er jeg ikke. Derfor er jeg stadig her.
Jeg åbnede bildøren i aftes og sprang ud.
Det var Robert. Han sagde...
- Hvad vil du gøre? - Er det nødvendigt at spørge?
Er det penge?
Nej, jeg vil ikke have penge. Jeg har rigeligt.
Penny og jeg var meget nære. Hun sørgede for mig.
- Er du Robert, chaufføren? - Ja, sir.
Jeg er Spratt, mr. Applebys advokat.
Mrs. Appleby havde det ilde.
Hold øje med hende. Der er vist ikke andre der end pigen.
- Pigen? - Krøblingen i kørestolen.
Jeg er på Grand Hotel, hvis nogen skal bruge mig.
Er der ikke noget ...?
Der er intet, mrs. Appleby.
Åh, Bob.
Bob!
Monsieur Robert, vil du følge med mig, tak?
Kom, Maggie.
Der er ikke mere for dig her.